(נשמע פצפוץ של גרמופון)
(אפשר לשמוע שריקות)
(נשמע פצפוץ של מקרן קולנוע)
(שפה זרה מדוברת)
(קול הרעם נשמע)
(דובר גרמנית)
-חיילים רוסים!
(מדבר גרמנית)
-ואז... יש מקטרת, אבל אין טבק.
[מתרגם] - צייתת מפקדים וקומיסרים יהודים,
מי כרה את הכביש הזה.
-אחי, יש לך טבק?
(ניתן לשמוע את הנאום הגרמני)
אחי, קצת טבק...
(מדבר גרמנית)
[מתרגם] -רצית להפסיק את ההתקפה
הצבא הגרמני, אך הובסו.
(מדבר גרמנית)
- כפרי...
פנקו אותי במעט טבק אחרון. אחרת יש מקטרת, אבל אין טבק.
[מתרגם] -אתה חייב לכפר על שלך אשמה ולנקות את המוקשים בכביש ובשדה הזה.
-הגרמנים... בקייב.
הדנייפר בדם.
על כל מאה יש תריסר בוגדים.
(מדבר גרמנית)
-מתנדבים יסלחו וישוחררו.
-איך אנחנו יכולים לעשות את זה איתך? הודה, בן ארצי?
-הסטטיסטיקה שלך שגויה.
-מה?
-המספרים שלך, אני אומר, שגויים.
בערך שניים למאה. א לאלף - רק עשרים.
והעובדה שניצחנו אותם, היה סמוך ובטוח.
הסיכויים שלנו יהיו גבוהים יותר.
שלוש לאחד. זו התחזית שלי.
-מתנדבים חייבים לעמוד ולזוז הצידה...
-טוב, אז תחשב את הסיכויים שלי.
על. הנה לך.
- אני לא מעשן.
- קח את זה. דבר טוב.
אתה משנה את זה למשהו.
-פולנדרה!
– בואו נלך, אחים!
-לך-לך! בואו נמשיך!
-מאחוריי!
(מדבר גרמנית)
-אני בא.
-מהר יותר מהר יותר.
- ארטסמוביץ'...
אמרת שאתה מקומי.
-הצריף קרוב.
צעד קטן.
כל מה שצריך לעשות זה לחצות את היער...
אלוהים, עזור לי...
אלוהים אדירים, לעולם אל תניח לי.
אל תיתן לי למות על סף ביתי.
חלילה, חלילה.
- ארטסמוביץ'...
אם נגיע למכונית הזו בחיים...
אנחנו יכולים לברוח.
-יאק?
-משם זה מאתיים מטרים ליער.
ויש שם בית, אתה אומר.
העיקר לרוץ מהר...
-לא... נפוצץ את עצמנו.
-לא, אנחנו לא נפוצץ את עצמנו.
אין מוקשים שבהם אני רץ.
אני יודע את הדרך.
העיקר להקשיב לי!
-בואו!
(נשמעות צרחות בגרמנית שפה, קול ירי)
-בסדר גמור! טפטוף!
כיסלב, אתה מבין?!
רק חמישה קילומטרים והביתה!
אתה מדבר על טלאים? גיליתם בשטח? א?
מי אמר לך?
- U... אף אחד.
-איך ידעת?
-לא ידעתי.
- לא ידעתי? - לא.
-לא ידעתי?!
לא ידעת, אבל האמנתי!
האמנתי! אני רץ, אני רץ! לא ידעת?!
מוקדם מדי בשבילי למות, ארטסמוביץ'.
לא נלחמתי הרבה.
לכן, זה מוקדם.
-לא, סיימתי!
כבר נלחמתי! את כל! מספיק.
-זה כאב לי, אני מניח.
-כסלב, מה אתה עושה?
כיסלב! כיסלב!
כיסלב!
מה אתה עושה? קום, קדימה!
קום! בחיים?
קום, הגרמנים באים!
קום.
צודק
(קול צלצול טלפון נשמע)
-מֶרכָּזִי מִסגֶרֶת. שלום.
משה טל?
משה טל... כן, יש לנו אותו. רק רגע, אני אסתכל.
-הפצע הישן שלך הפך מודלק.
למה אתה לא נותן תחבוש את עצמך?
-אמרתי שאני לא רוצה.
-זה בגללנו.
הוא אומר שאנחנו נשים. והוא רוצה גבר.
אין צורך להתבייש בהם. הם רק רופאים!
אני ביישן, אני לא ביישן... אמרתי לא נשים.
רק גבר.
-אחות באה לראות אותו מחמוד. הוא גם סירב לזה.
-הוא ערבי.
-הוא אחות!
-לא אכפת לי אחיו של מי הוא.
גם אותי הוא העיף...
הוא אמר שיש לי ראש צבוע.
טל! אם אתה לא נותן אנחנו צריכים לטפל בפצע,
עשוי להיות רציני השלכות!
- טוב מאוד. - מה?
-אמרתי: טוב מאוד!
האם אתה כבד שמיעה?
– מר טל, הוא רוצה לבוא איתך דבר עם נח גולדברג.
ממרכז הזיכרון של הקורבנות שׁוֹאָה. אתה יכול לדבר?
-לא.
-זה מאוד חשוב עבורם.
על חלקם קיסלב, קצין רוסי...
-לא שמעת? מה אמרתי?
אני לא אדבר עם אף אחד...
מחמוד, טל מהמחלקה השישית...
יש לו חבישה שנייה היום הולך לפי התוכנית.
אז סוף סוף תעשה את זה.
-יש לך תמונה של כיסלב איתך?
-כן. כן.
זה לפני שנשלח לחזית.
יולי ארבעים ואחד.
-כמה יהודים הוא הביא לעורף?
-יותר ממאתיים.
מספרים במקורות שונים להשתנות, אך לא פחות ממאתיים.
זה אושר רשמית.
-והעד הזה, טל... אתה היא אמרה שתדברי איתו.
-כן. אבל הוא לא רוצה...
הוא לא עונה לנו אותיות. לא מרים טלפון.
לא רוצה לדבר על זה.
-בן כמה הוא היה אז?
-שבע עשרה. אולי קצת פחות.
אחרי שהולך לאחור עם הניתוק קיסלבה, נמלט לחזית.
נלחם...
לאחר המלחמה בברית המועצות חזר. הוחזר...
אין קרובי משפחה.
גם הסברים.
-זה מוזר.
האיש הציל את חייך, ו אתה לא רוצה לדבר עליו.
אנחנו יכולים לזמן ישיבת בית המשפט, אבל עץ הצדיק לא יצמח...
אם יש אפילו ספק אחד...
אתה מכיר את העיקרון שלנו.
לא צריך להיות ספק צריך. אפילו לא רמז.
-סבא, אני יכול שאחליף לך תחבושת?
אם אני לא אחבוש אותך, אני אהיה בצרות.
הם יגידו שאני לא יכול חולים יהודים סומכים.
- יש לך טבק? - מה?
-כולם כאן כבדי שמיעה?
אני צריך טבק.
יש מקטרת, אבל אין טבק.
(נשמע קול צופר לרכב)
(קול צפירה נשמע)
-WHO?
- רק שניים? כן, רק שניים.
-אני לא יכול…
-ריטה, אני מתחנן בפניך.
- אנחנו צריכים להחליט. - בסדר גמור.
-אז, תן לשיא ללכת.
-שיה? בסדר גמור.
-שיה!
- שייע! - לא.
-ראובן.
הוא הכי חכם, הכי אדיב...
הוא אוהב ללמוד... הוא יהיה איש גדול...
תן לראובן ללכת...
-ראובן לא יוכל, ריטה...
הוא...
לא כל כך אמיץ...
לא כל כך חלקלק...
אולי אחת הבנות?
אסתר, סימה... דורקה... מרים? א?
איפה משה?
איפה היית?
-כן, אני... כן... רצתי לחצר.
-האם עישנת?
אסוף את כל הדברים שלך.
אתה תלך לצד הרוסי...
-מתי?
-עַכשָׁיו.
- אתה החלטת? - החלטתי.
- משה ילך? - כן. הוא יכול לעשות זאת. מי עוד?
אני לא יכול. - ריטה...
-אמא, אבא, הבוקר מגיע.
הם לא יחכו.
-דין, מה אם הגרמנים לא יכנס היום?
הם ייכנסו. איתם ליטאים ואוקראינים.
היודנראט סירב למסור חמשת אלפים יהודים.
והם יהרגו בשביל זה פי חמישה יותר…
-ואת?
והילדים שלך?
-כבר החלטתי הכל...
יש לי ארסן. ילדים צריכים מעט מאוד...
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
(דיבור בגרמנית נשמע שפה, קולות של ירי)
- רבותי.
שמי ארנסט רודולף שמוקר.
SS Obersturmbannführer.
-מעכשיו אני מסדיר פעילות החיים שלך על פני כדור הארץ.
כלומר, במובן מסוים אני המשנה לאלוהיך.
או אולי אלוהים עצמו.
אז בואו ניגש ישר לעניין.
יו"ר האם היודנראט מישקין כאן?
-זה אני.
-נמסר לי…
סירבת...
תן חמשת אלפים יהודים לגירוש.
זה נכון?
חמשת אלפים יהודים מ תשעים וחמישה חיים כאן.
- יש להם... אני...
ניסיתי…
אני מעריך את חוסר הרצון שלך לסחור נשמות יהודיות, מישקין.
אז אם אתה יכול השתמש בקבלה העתיקה שלך
ולהפוך לעכבר...
אני אתן לך ללכת.
ברוסית Myshkin פירושו עכבר.
חשבתי כך.
אתה צריך להגיע לדולג'ינובו.
ליער הישן שלי...
אתה זוכר איפה זה?
הם יעזרו לך שם. על.
זה מה שתשלם.
על.
אבל תשמור את זה.
-מה זה?
-זה מה שאתה תמיד עושה ניסה לשבור אותו.
-וואו…
זכור, מעולם לא איבדנו את זה.
גם בזמנים הכי גרועים.
אומרים חמש מאות שנה.
ובכן זהו זה.
ללכת.
אמא, אני רוצה להיות איתך. ועם אבא.
אני לא רוצה להיות איתו ללכת. הוא מכה אותי.
-מי מרביץ? למה אתה משקר?
-הוא לא. כך החלטנו.
- דינה! אני לא רוצה ללכת איתו! - מרים, זה הכרחי.
-מרים, אל תיעלב.
יהודים מביאים לעולם בנות.
ו... הכי חשוב... מכנסיים אל תניח אותו במקום שאין בו צורך.
את כל. לך לך לך לך...
-את כל.
קח את ידה. יד.
לך, לך.
(נשמע מחיאת רעם)
- רגע... - שקט…
-בוא הנה.
(קול צפירה נשמע)
-צא מהעולם.
-להתחבא. תלחץ על הקיר.
(קולות של יריות נשמעים)
-התחיל!
תלשו את הטלאים.
לָרוּץ!
- מהר יותר, מהר יותר, אל תישאר מאחור! – מרים, בואי נלך!
- אנחנו לא יכולים לפגר מאחור. מהיר יותר! אני רוצה ללכת הביתה לאמא שלי.
אני לא רוצה להיות איתך ללכת! אתה מכה אותי!
לא, אני מגן עליך. - למה אתה מדבר שטויות?
-כך…
-הכין כסף וזהב.
-עצור עצור! כך…
טוֹב. טוֹב. תפסיק! תפסיק! תפסיק!
-בסדר, היכנס. אז אוקיי. טוֹב.
תפסיק!
טוֹב. טוֹב. טוֹב.
מְעַטִים. מְעַטִים. זה לאחד.
- זה לשניים. - לאחד.
- אין לי יותר, אדוני! - מעטים!
– הגרמנים באים! - זה לשניים!
- מענישים! מענישים! לָרוּץ!
לָרוּץ! קָדִימָה!
בחזרה, יהודים!
(קול צפירה נשמע, קולות של ירי)
-מרים! מרים, אתה יכול לשמוע אותי?
מרים, תגידי משהו!
(קולות של יריות נשמעים)
(נשמע מחיאת רעם)
(אפשר לשמוע שריקות)
-ניקישין, תפסיק!
להציג את עצמך!
- למה לא התגלחת? – כן, התגלחתי, חבר כיסלב.
"זה פשוט צמח בחזרה בן לילה." - זה גדל מהר בשבילי.
-תגלח שוב. אתה אתה צריך להציג גרמני.
כן, תעמיד פנים, לא להעמיד פנים שזה לא נראה כך.
רק לגרד את הפנים.
מלכה, תנסי...
והכינוי הוא "מלכה" למה אתה, ניקישין?
אתה משחק שחמט?
-לא... קלפים...
אין אדם כזה בעולם מי יכול לנצח אותי בקלפים.
אני בר מזל חבר מפקד...
-אני לא יודע לגבי קלפים...
אבל בשחמט יש דבר כזה ביטוי: "סדר מנצח את המעמד."
זה אומר שכאשר...
לשחקן השחמט יש את הזכות סידור חלקים על הלוח...
הוא יכול לנצח את יריבו הרבה יותר חזק ממנו.
בוא נתמקם נכון ולהכות את האויב...
-האם אתה... שחמטאי?
-לא, אני כלכלן.
ובכן... רואה חשבון.
-זה ברור.
לא הייתי צריך לדאוג.
-תגלח, ניקישין...
גרמנים לא נוסעים לא מגולחים...
(נשמע צליל ציוץ צרצרים, כלבים נובחים)
-אל תירה!
יש כאן חייל גרמני!
-מה זה אומר?
-למה הוא שם? האם הוא לא רואה שזה שלו?
-הוא פצוע!
עֶזרָה!
-מה לעזאזל יש כאן? מה קורה?
-בואו!
-בְּעִיטָה!
- קדימה! - קדימה!
- קדימה, קדימה, חבר'ה!
- לכסות!
(נשמעות צרחות בגרמנית)
- קדימה קדימה! - מהיר יותר! הצית אותו!
-חבר קיסלב, חכו להצית אותו!
מה אם יש שם סוסים?
(ניתן לשמוע כלבים נובחים)
- הצית את השער!
-חברים, מי אתם?
מאיפה אתה?
אנחנו מז'ידומליה. מהעיירה.
הביאו אותנו לכאן. אָנוּ שמנו אדמות בתחנה.
את כל! אין צורך יותר לשים... לרוץ.
הגרמנים כאן יחזור! הם יהרגו אותך.
הזדרז!
-לאן עלי לברוח? אין לאן לברוח…
-מה, אתה לא מבין, כרגע כולנו בוא נפוצץ מכאן לעזאזל!
- הצית אותו, מלכה! בואו!
- קדימה, מהר!
-מהלך \ לזוז \ לעבור! הזדרז!
מָהִיר! לָרוּץ!
-לתוך היער! רוץ ליער!
-בוא נלך, בוא נלך, בוא נלך!
-מהיר יותר!
- תפסיק! - פ-רו!
- בוא נלך לכאן.
הבנתי, קדימה.
כן, היזהר.
(אפשר לשמוע את חריקת הענפים)
(נשמע קולה של ציפור ממריאה)
-סליחה, חבר פרטיזנים.
רצינו לדבר איתך.
אנו מאוד מצטערים על כך חברך מת בקרב.
אני, ראובן יענקל.
שומר והאזן פנימה בית כנסת, כלומר זמר.
זה אבא רובנר.
הוא היה מורה למתמטיקה.
זו טובה.
-ומי זה?
-וזה אפילו לא שים לב.
רצינו לשאול.
אנחנו יכולים להישאר איתך?
אין לנו לאן ללכת.
אנחנו לא יכולים לחזור בית. יהרגו אותנו שם...
כמו שאמרת נכון.
-לא אתה לא יכול.
אנחנו לא צריכים זמרים.
-טובה יכולה ללמוד לירות.
גם אני.
אני יכול לתקן את הנעליים שלך.
-לא אמרתי.
- אז בוא.
-מה, הגרמנים פועלים?
- מכסים בענפי אשוח.
ושימו סימן.
-היהודים כל כך מתנשאים. א?
והיהודי הזה איזה סוג עיניים ראית
כמו מכשפה.
זה יכול להרוס את זה.
-הבאת את זה?
בואו.
אלו סיגריות.
- סבא, אתה לא יכול לעשן כאן.
אני מרגיש כל כך רע בגללך יעופו אם יראו...
-יש לך צינור מוזר.
ישן מאוד?
-זה הכי יקר צינור בעולם.
-למה?
-במשפחה שלנו היה שריד אחד יקר ערך.
זה נלקח ממני.
והם השאירו את הצינור הזה כבטחון.
הם הבטיחו להחזיר אותו.
אבל הם לא החזירו אותו.
אז עכשיו...
זהו הצינור היקר ביותר בעולם.
-הולכת שולל?
-אפשר לומר כך.
הוליכו אותי שולל…
תקרא לי מונית.
או שאגיד את זה הבאת לי טבק
(ניתן לשמוע כלבים נובחים)
(אפשר לשמוע צרצרים)
(קול צלצול טלפון נשמע)
[קול נשי] - שלום, מר טל.
שמי נח גולדברג.
אני ממרכז הזיכרון קורבנות השואה.
אני שמח להודיע ​​לך,
שהמרכז שלנו מזמין אתה כעד
לשימוע ניקולאי יעקובלביץ' קיסלב.
אנחנו הולכים לתת לו תואר חסידי אומות העולם.
בכל זמן שנוח לך הגיע הזמן בשבילכם, אנחנו מוכנים...
(קול סיום השיחה נשמע)
(נשמע צליל של אקורדיון כפתור)
-היי, תחזיר את זה!
-מרים!
מרים!
-ילד, אתה איתה?
למה היא לא מדברת?
-היא הייתה בהלם. היא לא מדברת.
-אתם יהודים?
-לא. אנחנו בלארוסים!
הבית שלנו הופצץ. המסמכים נשרפו.
שמי ליובה. אני אעזור לך.
עקוב אחריי. U נגמר לי הזמן!
- יש עוד מישהו איתך? - קרובי משפחה וחברים שלך?
-לא. אף אחד.
-מה השם שלך?
-מישה.
-מה לגביה?
-מאשה.
-בסדר, מישה ומאשה...
-הזדרז.
-דינה... דינה...
-בוא נלך לפני שהמים יתקררו.
אני צריך ללכת בקרוב.
-בן כמה אתה?
שש עשרה?
-שמונה עשרה...
זה ידפוק בקרוב.
אז עוד מעט אהיה בן ארבעים.
הילדה קראה לי דינה.
זו אמא שלך? או אחות?
- לא יודע.
היא לא היא עצמה. היא חלתה.
-להקשיב...
היא אותה מאשה כמו שאני ליובה.
אני יהודי.
שמי חיה-ליה.
אבא שלי לימד היסטוריה.
באוניברסיטה ברובנה.
אני בדיוק כמוך.
(נשמע קול צופר לרכב)
-זה מאחוריי.
תייבש את עצמך.
אני עובד בשביל הגרמנים.
על מסילת הברזל.
אתה חושב שזה קל לי להסתיר את זה כמעט שנה?
אני יודע מאיפה אתה.
אתמול הייתי בגטו קידום גדול.
הם אומרים שהם הרגו כמה אלפים.
אתה לא מאמין לי?
בסדר.
אני עדיין אעזור לך.
-שמי משה טל.
היא מרים.
ברחנו מהגטו.
-ודינה?
מי זה? היא איתך?
-היא אחותנו.
-בסדר גמור.
(נשמע קול שריקת קטר)
-אכילה שתיה.
אז לך למיטה.
אני אחזור בקרוב.
(נשמע קול צופר לרכב)
-רוצה להעיף מבט?
זהו אסטרולב. מכשיר יפה מאוד.
הוא ניתן למלכים ולנסיכות.
קרוב משפחה שלנו עשה את זה.
לטולדו. בספרד. לפני חמש מאות שנה.
הוא היה אחד מאיתנו.
מהמשפחה שלנו.
וזו המשפחה שלנו.
סבא מוטל.
סבתא פאני.
אמא ריטה.
אבא אביגדור.
האחים שלנו הם שיע וראובן.
אחיותינו - אסתר, סימה...
דורקה.
דינה.
אתה.
ואני.
את חייבת לזכור את כולם, מרים.
אני אציל אותך.
-זה נעלם בי צלם גדול.
אפילו הפקולטה לפילוסופיה בגטינגן לא יכולתי לעצור את הרצון שלי לאמנות.
ואתה נראה טוב בתמונה.
העבודה שלך הפכה גרועה יותר, ליובה.
מה קרה?
אזלו היהודים במינסק?
אתה לא מביא אף אחד בכלל!
שכחת את ההסכם שלנו?
למה אתה לא רוצה להציל את המשפחה שלך?
אתה תהרוג אותם בכל מקרה.
אתה תהרוג את כולם...
-האל המרושל שלך הציל את משפחתו של נוח.
השיכורים האלה.
לפני שתטביע את כל הארץ.
למה שלא אעשה זאת אי אפשר להציל אף אחד?
אבל אתה לא עושה עבודה טובה.
אתה לא מרחם על המשפחה שלך?
תראה לי מאיפה להתחיל...
או שאני אבחר בעצמי.
אני אתחיל עם אבא שלי.
הוא ימות ראשון.
-היום בחרתי שניים.
-למה היא שתקה?
-רציתי לדעת אם יש יש עוד מישהו איתם?
-למה שתקת, ליובה?
-כי אני מפחד!
אני מפחד שהם יהרגו אותי!
הם ימצאו אותי...
והם יהרגו אותך!
הפרטיזנים יהרגו אותי!
אני מפחד מהם!
אני מפחד ממך!
-הם בבית שלי.
יש שניים מהם.
יֶלֶד...
וגם ילדה.
(ניתן לשמוע רהיטים מקרקשים)
-איפה הם?!
איפה היהודים?
איפה היהודים, ליובה?
-הם היו פה!
הם ברחו!
אני נשבע שהם ברחו!
-הם ברחו.
(נִשׁמָע)
(נשמעת תפילה חסידית)
-איפה טויקה?
-על.
-Gud morgen, haver Kiselev.
שלום עליכם...
-הכל נורמלי.
ללכת.
הַבָּא.
(בכי של ילדים נשמע)
-שלום עליכם, מפקד חבר.
-שלום...
-שלום, חבר קיסלב!
-סוּס!
-א?
-הילדה הזו מהמפקדה, היא בא אלינו בשביל נשק?
-ו...אנקה? לנשק.
היא גם מרחמת על היהודים.
אוסף מהכל יער ושכתוב.
בקרוב לא יהיה מי לשכתב זה יהיה תחביב מזוין.
-אולי היא תיקח אותם מאיתנו?
-כֵּן...
-חבר כיסלב!
תודה רבה לך.
ולכל הנבחרת שלך "ניצחון".
הצלת ארבעים ושבעה אנשים.
הם יהיו איתך עכשיו.
-לא, הם לא יעשו.
-חבר כיסלב, הרשה להם לפחות להישאר בגזרה לזמן קצר.
חבר כיסלב, הרשה לי!
הם מותשים. הֵם הם אפילו לא יכולים ללכת.
לא, אני לא ארשה את זה.
הם חייבים להציל את עצמם.
- החבר רובנר? - כן זה אני.
-חבר רובנר.
מה הם עושים?
הם מתפללים, חבר כיסלב.
ברוכה הבאה שבת.
-תגיד להם שאנחנו עוזבים עכשיו.
תפסיק להיפגש. שבת תגיע בכל מקרה...
-זה בלתי אפשרי, החבר כיסלב.
הם מתפללים עבור זה בן אלפיים שנה.
-ראש המטה המרכזי פרטיזן של בלארוס לחבר פונומרנקו
ממפקד מחלקת פרטיזנים "הנוקמים של אנשים" מאת וורוניאנסקי.
בֵּדְחִיפוּת.
אנא דע,
מה קורה כרגע
המצב עם האוכלוסייה היהודית אזור וילנה שבמערב בלארוס
קרוב לקטסטרופלי.
האוכלוסייה היהודית של האזור
נהרס כמעט לחלוטין כוחות ענישה גרמנים.
עם זאת, חלק קטן יהודים הצליחו לשרוד
ולחפש מקלט ביערות המקומיים.
ניצולים מצטופפים סביב החוליות
ועל ידי מעשיך למנוע מהם לעבוד ולהילחם.
הם לבושים...
ולהאכיל איכרים מקומיים.
הם מתחננים, הם בוזזים, לגנוב עופות ובעלי חיים.
לשו יש השפעה שלילית על יחס האיכרים לפרטיזנים.
ועולה מאוד הסיכון לגילוי שלהם
באמצעות גישור אוכלוסייה מקומית.
בסביבה הפרטיזנית עצמה יהודים זוכים לרוב ליחס שלילי.
נוער יהודי התקבל באי רצון...
בשל חזק תעמולה גרמנית
ונוכחות קטנה של הסובייטי הרשויות בשטח זה.
להכריע את גורל האוכלוסייה היהודית...
לא רק שזה הכרחי...
על מנת להקל על סבלם,
אלא גם כדי לחסוך
חיילים קרביים ו איכרים מקומיים
ממסה שלא מייצרת כלום.
את כל.
מפקד חטיבת פרטיזנים "הנוקמים של האנשים" וורוניאנסקי V.
- על אודות! כיסלב! - תאפשר לי?
– ממי אני שמח לראות!
גיבור!
שתי עגלות נשק נשלח עבורנו!
רשימת פרסים עבור אנחנו נאפר אותך!
מה חשבת? ווהן ולמפכ"ל לא אכפת!
-אתה נלחם טוב!
כל הכבוד!
- הוא הבין הכל! - נכון, רואה חשבון!
- תאפשר לי? - מה אתה רוצה?
-חבר וורוניאנסקי.
יש שם המון יהודים.
-מה?!
-לאן אתה הולך?
-כסלב.
למה הבאת את אלה לכאן?
-איפה אני צריך לשים אותם?
אני צריך להילחם או להאכיל אותם.
-מה עלי לעשות איתם?
-אני לא יודע.
אתה מפקד חטיבה. יש לך שישה יחידות בחטיבה. לְהָפִיץ.
- את מי תחלק? - זקנים וזקנות?
אבל אל תחשוב שאני אני מתייחס אליהם יפה.
למרות שאני לא אוהב איך קוזאק תורשתי.
כן, יש לי בוס בעצמי מחלקה מיוחדת - יהודי.
חבר קוסוי! האם שמעת?
-אני אנשים מאת אני לא מבחין בין לאומים.
העיקר מבחינתי הוא שמרביצים לגרמנים.
-כל הכבוד, קיסלב. זה העיקר.
-ואלה לא יכולים להילחם.
אני יכול ללכת? אני עדיין אני צריך לחזור לנבחרת.
-כסלב, תפסיק!
אתה רוצה את התואר גיבור? להשיג את ברית המועצות?
-רוצה.
-אז זה המקרה...
אם תוציא את היהודים מכאן,
נציג בפניכם את הכותרת.
דבר הנציב. המפקד יאשר.
-אני מאשר! בואו נדמיין!
אספו את זה ככה כל מי שנמצא כאן,
ולהוציא את זה מפה לגיהינום!
כן, יש שם רק כמה מהם מאתיים או שלוש מאות לא עוד, כיסלב!
-לאן עלי לקחת אותם? - אין להם לאן ללכת.
- יש רק לאן ללכת! - לשבת. לשבת.
ככה.
הנה תראה.
- הנה אנחנו! - כן.
-זה הקו הקדמי!
קח את זה כאן!
-לשלנו! דרך שער סורז'.
המצב שם כעת הוא ייחודי...
חור גדול! בין החזיתות!
ארבעים קילומטר! שיירות שלמות חולפות!
אתה יכול לעבור איתם בקלות.
-עיפרון אני יכול לקחת שנייה?
- עיפרון? אנא. אני לגמרי אני תומך במפכ"ל, כיסלב!
לַחֲלוּטִין!
כאן אתה תוביל מבצע חילוץ
האוכלוסייה הסובייטית של בלארוס.
הנה, היהודים הם אנשים סובייטים?
- סובייטית. - על אודות!
-ואתה תהיה גיבור ברית המועצות!
-לא נמצא מועמד טוב יותר.
-ואין מה לחפש.
כן, כיסלב יחשב הכל, הכל הוא יבין את זה ויעשה הכל בסדר!
נְצִיב!
אני לא מצליח להכניס את זה לנצח את השחמט. אין סיכוי.
הוא רואה ארבעה מהלכים קדימה!
-לא.
אני לא צריך את זה לאחר המוות.
- למה אתה לא?
-תואר גיבור.
אין כמעט סיכוי. הנה, תראה...
שמונה מאות קילומטרים בקו ישר, זה בעצם כל אלף מאתיים.
גם אם תלך ביחד שנים עשר קילומטרים ביום,
וזה לא סביר, זה מאה ימים.
מאחורי קווים של גרמניה...
לא, חבר הקומיסר.
תן לי לסרב, אלא אם כן זו הזמנה.
-מה אם זו הזמנה?
-אה בסדר...
כאן, למרבה הצער, זה המקרה...
מִרָצוֹן.
בסדר…
אנחנו אז סרגייב בוא נציע הצעה, כן, הנציב?
מתוך "מאבק". הוא ילך.
הוא ילד חכם ונלחם.
ואנחנו אפילו יותר טובים! ותן לזה...
סופר את הסיכויים!
אהה!
קריבורוצ'קו יסכים מבודיוני!
בדיוק, אני בטוח.
הוא בעצם מקומי. הוא יעשה את זה!
- זהו, כמובן. - Krivoruchko לא יסרב.
אז תשחרר אותי? - כן כן. לך, לך...
ובכן, שו, הנציב...
אולי זה נכון, קריבורוצ'קו?
הוא יעזוב אותם למחרת.
או שהוא יטבע בביצה, היד הקטנה העקומה שלך...
-בוא נלך מכאן.
איפה המלכה?
והוא... הלך ליהודים.
-בשביל מה?
- הוא אמר שלום.
- אוסקה! תתרחקי מהעגלה!
- תפסיק!
מכשפה בעלת עיניים גדולות...
תפסיק, אני רוצה לדבר!
תפסיק, הם אומרים לך!
אני אנשק אותך פעם אחת, אומרים לך!
כן, רק פעם אחת!
-לא!
– אני מאחל לך בריאות טובה, חבר קיסלב.
-אני יורה בך, מלכה!
אין משפט, אני פשוט אירה בך.
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
-מהר יותר מהר יותר!
(קולות הלילה נשמעים)
- באופן כללי, איפה אני צריך לשים אותם? - אין לנו יותר איפה להסתיר אותם.
-כן, מה עלי לעשות עכשיו? להסיע אותם אל היער?
מה?
התפלל לאלוהים, ידיה, כאילו הכל היה בסדר עד שזה עבר.
צא החוצה.
משה, אני אקח אותך מיד.
אתה תשב באסם מתחת לאדמה.
יש שם עוד כמה משפחות.
וקרוב יותר ליער.
-והיא?
אני אשים אותה למנוחה אני אכניס את זה. אל תיתן לי לישון.
בוא נלך, בוא נלך, בוא נלך...
-כמה זמן אתה? אתה מסתיר את זה, דוד יאניק?
-הו, אתה תתפוס אחד, אז זה כבר לא משנה.
יש רק תשובה אחת.
(ניתן לשמוע כלבים נובחים)
-משה,
תגיד שאתה שלי אחיין מווילנה...
לאבא שלך קוראים אדם.
שמך הוא תדיאוש.
זכור.
אבא שלך הוא אדם.
אחי.
ובכן, אלוהים, זה עבר.
(נשמעת דפיקה בדלת)
-לילה טוב.
סליחה שלא שאלתי...
עברתי על פני...
תן לי ללכת, אני חושב...
כל כך מאוחר,
...האם אתה ער?
בדיוק אכלנו ארוחת ערב.
האם אתה רוצה להצטרף אלינו? אם מחבב. בבקשה אדוני.
-אתה מאוד אדיב איש, מר פיצבסקי.
השכנים שלך בדיוק זה מה שכתבו עליך...
ומי זה?
-תדיאוש.
האחיין שלי. בֵּן אחי מווילנה.
תדיאוש.
-תדיאוש.
נחמד מאוד…
מי עוד בבית?
האחיינית שלי.
הוא ישן בחדר הסמוך.
-ילדה יפה.
השם של?
-אדלה.
בתו של אחי אדם.
אדלה.
תן לה לדבר בשם עצמה.
והיא לא תדבר, אדוני.
-לא מדבר?
-הפסיק לדבר לאחר ההפצצה.
-חה חה חה…
היא אחותך?
-כן.
-איפה שאר היהודים?
-לא יודע…
לא יודע. כאן אין יהודים...
-השם יברך.
-אין כאן יהודים!
היכנס. אל תפחד!
השכנים כתבו שאתה בפנים אתה אופה חמש כיכרות לחם ביום.
חמש לחמים.
זה בטח מאוד טעים
...אם שני ילדים אוכלים אותם.
תן לי לנסות גם...
להתחיל.
-יש לך ולאחותך תיאבון טוב?
ילד שלי…
אני חושב…
ובכן, תאכל.
אתה לא תדיאוש.
יש לך שם אחר.
תוריד לו את המכנסיים.
-לא, לא! אין צורך!
תפסיק עם זה! אהה!
אין צורך! א! א!
תן לי ללכת!
לא ידעתי!
שחרר!
-ההסכם שלך עם הישן כבר לא תקף על ידי אלוהים.
אתה תסיים אחד חדש, עם על ידי, ארנסט שמוקר.
עכשיו אני אהיה האלוהים שלך.
ואני צריך לדעת השם האמיתי שלך.
אמור את שמך, יוד!
אני אנתק אותך שוב.
-אה-אה-אה!
משה! קוראים לי משה טל!
שיקרתי לכולכם, אני... אהה! אהה!
-אה נחמד הכירו את משה.
חוץ ממך ואחותי יש פה עוד יהודים?
-לא לא! היא לא אחותי!
אני שיקרתי! קצין פאן.
אני לא יודע! היא קשורה... אה!
...מר פיצבסקי! אהה!
-היכן מסתתרים היהודים, משה?
-אני לא יודע…
אמרתי את זה למר פיצבסקי
אני אשרוף את הבית שלו אם...
אם הוא לא יסתיר אותי! אהה!
-נצטרך לשרוף אותו.
פאן פיצבסקי.
אתה לא מרחם על הילד?
את לא מצטערת, גברת פיצבסקי?
קח אותם מפה.
- אז, אל תתמוטט, סבתא!
-שֵׁם?
- ארטסמוביץ', מר האופטשטורמפיהרר.
-מְעִי.
-אל תפחד.
משה אחיך?
הוא רצה לאסוף אותך.
אבל אני יכול לתת מישהי ילדה כל כך טובה?
זה לא יעבוד.
בוא נלך ל.
אני לא אפגע בך.
(נשמעות יריות)
- אדוני המפקד!
(אתה יכול לשמוע שריקה של סוס)
(קול המזיגה נשמע חצי נוזל)
-אל תירה... אל תירה!
אל תירה!
-מרים!
מרים!
-פרו-ו...
- לקבל זאת.
-הישאר כאן.
-התערבת?
-ברוך הבא.
- אורחים תמיד מוזמנים. - זה בטוח.
-אין אדם כזה שלא אשמח לקבל ראש מחלקה מיוחדת.
אני אומר את זה נכון החבר קוסוי?
-תשב.
-אמר החבר וורוניאנסקי...
סירבת להנהיג את היהודים?
- נכון, סירבתי.
החבר וורוניאנסקי אמר, שזה עניין וולונטרי.
-זה היה בהתנדבות.
אבל הנסיבות משתנות...
-ואחד רע מאוד צד, כיסלב.
-יש מידע כזה...
לשבת.
הם יבואו אלינו.
לא זונדרקומנדוס, שנמצאים בכפרים...
והחיילים הסדירים.
מפקד הקבוצה השם הוא ארנסט שמוקר.
לא ראיתי את היטלר, אבל זה, הם אומרים, אפילו יותר גרוע.
המטרה העיקרית שלו היא לעשות מבלארוס Judenfrei.
ארץ נקייה מיהודים.
אתה יודע למה אני מתכוון?
- לא. - תסתכל כאן.
אנחנו הולכים... נכון? - כך.
-היהודים מאחורינו. כך?
הגרמנים עומדים מאחורי היהודים.
ואם תיקח את היהודים.
אז תציל גם אותם,
ואתה תציל את חיילינו.
את כל. תיקח איתך שלושה או ארבעה? אדם לפי שיקול דעתך.
קצין מיוחד יבוא מאיתנו רוגוב והמחבר-ילדה.
היא יודעת יידיש מילדות, אז איתה אתה יכול לדון בכל פרט של הטיול.
-זו פקודה?
- עכשיו זו פקודה.
-יש לך שבוע תתכונן ותזוז.
יתום, היכנס!
אנה איבנובנה סירוטינה.
זה יהיה עוזר טוב בשבילך.
הנה... אני מבקש ממך לאהוב אותי ולהעדיף אותי.
מה?
מה, אתם מכירים אחד את השני, או מה?
-נתראה.
-אני רוצה לומר מיד שאני מופיע נגד מועמדותו של החבר כיסלב.
לדעתי, חבר קיסלב הוא לא אותו אדם
שיכול להתמודד עם המשימה הזו.
היחס שלו לאנשים לאום יהודי...
-אז תעבדו ביחד.
את כל.
בוא נלך, חבר קוסוי. בואו לא נפריע להם.
-איך אתה יודע את השפה שלהם?
-אמא בבית ספר יהודי לימד רוסית.
-אמא בחיים?
-לא.
-יש עוד מישהו?
בעל, ארוס?
-אין בעל ולא חתן.
למה השאלות האלה?
-רַק…
בני משפחה חיים יותר זמן.
סטָטִיסטִיקָה.
-אני לא מבין מה זה האם זה רלוונטי?
-אז זהו זה.
מקרה.
ככל שאנחנו יותר אחד את השני אנחנו יודעים, יותר טוב לעניין.
אני מציע לקחת איתך רופא מיר אנזל. מבית החולים החטיבתי.
הם יתנו לנו את זה. הוא יהודי בזה.
-וואו...
חייתי כל חיי ומעולם לא לא ידעתי מי יהודי ומי לא.
ולא ידעתי בפקולטה לעובדים אפילו לא הכרתי במכון.
-ובילדות?
ועוד בילדות.
בילדותי, בכפר שלי...
היו רק שניים חסרים דברים - יהודים ועגבניות.
-רשום את הנפוצים ביותר מילים בעברית.
הכי פשוט...
תודה שלום. זה יהיה שימושי...
- שלום - שלום עליכם.
שלום לך.
- תרשום את זה.
שלום לך. שלום עליכם.
(אתה יכול לשמוע שריקה של סוס)
(נשמע צליל צלצול)
-חברים יהודים.
קוֹדֶם כֹּל...
שלום עליכם.
-עליכם שלום...
- הבא אדבר ברוסית...
אנה תתרגם.
שמי קיסלב.
אם מישהו לא יודע.
כולכם נאספתם כאן יחד,
להחליק לעורף הגרמני.
ולקחת אותם מעבר לקו החזית.
לשטח הסובייטי!
למשפחה ידידותית עמים אחים.
ניקח אותך לשם אני והחברים שלי!
(מדבר יידיש)
-האם אני יכול לשאול?
עקוב אחר החלק האחורי פנימה משפחה אחים של עמים...
האם מדובר בצו או בהתנדבות?
-כן. זו פקודה.
פיקוד עליון.
-וחבר סטלין?
-ק-ח... והחבר סטלין.
עכשיו כולכם יתווספו לרשימות.
ולדבריהם יוציאו קצבה זמנית!
יש דרך קשה לפנינו.
ואין דרך חזרה!
תתחילו, חברים.
(מדבר יידיש)
שמי דוקטור אנזל.
-יהודי העיירות דולג'ינובו, ניבקי, קרסנוגו וגנזדיצ'י באים אליי..
קודם כל משפחות עם ילדים!
-באים אלי תושבי העיירות האלה.
(מדבר גרמנית גרועה)
- אני חוזר.
מגיעים זרים לי. פרשטיין?
-גוטן אבן, קצין גר.
- נוימן? - כן.
-מהמבורג?
אז אתם יהודים או גרמנים?
-לא, לא, אנחנו יהודים.
אמרתי לך הכל.
גרתי ברוסיה.
אנחנו מהמבוביץ'.
אני שען. עבד במפעל גדול.
-אבל ו... פראו...
- אשה... - אל תתערב!
-זגד... זי דויטש.
ביסט דו דויטש?
I. Ikh bin Deutsche, קצין גר.
-תקשיבי, היא לא מבין כלום.
היא לא גרמנייה. היא אשתי!
אמא של הילדים שלי!
היא לא יודעת רוסית!
-ברטה, כלום מַפְחִיד. אל תצעק.
– גליה, יוסף!
אתה מזהה אותי?
אני בריאנה גולץ!
אתה לא יודע מה לא בסדר אצלי הבנות אידה וקלרה?
עם הנכדים שלי? עם בעלי?
-ראינו אותם בפעם האחרונה, כשהגרמנים הובילו את כולם לכיכר.
-הם כנראה בחיים.
הם ברחו, הם הצליחו, ללא ספק.
איזו ברכה שאתה חי.
וברטוצ'קה איתך!
וברל הקטן?
הוא מת, בריאן.
לג'לי לא היה חלב.
ג'ל, זה מספיק...
ברטה, תירגעי!
אם אתה לבכות, הם לא יקחו אותנו.
צ'-צ'-צ'... גליה, בואי נלך.
-חבר קיסלב.
אלוהים יברך אותך בריאות עבור מנה כזו.
זה כמעט מלכותי מנה "גפילטע פיש"!
האם אי פעם אכלת "גפילטע פיש"?
-לא, לא הייתי צריך.
-וצנון עם בצל ושומן אווז?
-זה תבשיל, סוס מזוין!
-חבר יענקל!
לא יהיה להם תבשיל?
-לא, אף אחד לא זה יהיה חטא גדול.
לא, הם יהיו מרעב את כל. אבל הם לא.
-לא. אין שום דבר אחר.
-חבר כיסלב!
שמעתי שאתה צריך חברים אחראים לטיול!
להישען עליי חבר כיסלב!
-ו... מוזיקאי?
שֵׁם. לא שם.
-יוני גרשמן.
-אהה דויטש?
-לא, לא, חלילה. יְהוּדִי.
אני מקישינב, מרומניה.
שיחק שם תזמורת סימפונית.
קישינב...
זו לא רומניה, גרשמן.
ובירת הסובייטים מולדובה. רק שתדע!
איפה עוד גרת?
-אה... בבוקרשט, בבודפשט.
שיחק בוינה בית האופרה של וינה.
-בוינה?
אתה יודע שבווינה...
היטלר נולד?
-כן.
אבל לא מצאתי אותו שם יותר.
-אזרח בקשט, זה הוא?
– כן, הרבי. כמעט גאון, גוין.
מומחה עליון הלכות תלמוד.
אין כאן גבוה ממנו.
-האם יקשיבו לו?
-חבר קיסלב, אתה מבין או אם אתה מתחיל מרחוק...
מאז פיזור היהודים...
-אל תסיח את דעתך החבר רובנר.
תגיד לי שהם יקשיבו? רק כן או לא.
-אז כן.
-חבר בקשט?
אתה מדבר רוסית?
-אני מדבר אה...
בפולנית, בגרמנית, ביידיש, אני מדבר עברית ורוסית יותר גרוע.
-זה שום דבר.
נצטרך לנסות איכשהו...
איזה סוג של צופר זה?
-הם מפוצצים את זה.
-לעתים קרובות?
-לִפְעָמִים.
בראשה שונה.
כשהקב"ה מתכנס יהודים לפני הפנים שלך.
כמו רועה עדרו.
-חבר הרבי, א שמעתי אותם שרים.
למה?
-אה, זה סימן של שמחה מ תקשורת עם הקב"ה.
-האם אפשר להכין אותם לא היית מאושר במהלך הטיול?
אתה יכול לשמוע את זה רחוק ביער.
הגרמנים יצדו אותנו ויהרגו אותנו.
-הממ... משהו אחר?
-כן.
כשר.
האם ביטאתי את זה נכון?
-מה אתה רוצה עם כשרות?
-אני לא רוצה שום דבר כשר.
אני רוצה אותם אכל הכל.
כל מה שאפשר למצוא. אם יקרה משהו.
מכל כלי, מכל אוכל.
לשבת הם יכלו לעבוד.
לבנות מדורה, לזחול, לטפס על עצים במידת הצורך.
אני אהיה אסיר תודה אם הם לא ימלא אחר כל הכללים שלך.
צום, אבל.
ואם אפשר, לא יתקעו בשופר לתוך הצופר הזה, בלי ההזמנה שלי...
אני רוצה לשאול אותך, כדי שתוכל לבטל את כל זה.
במהלך הטיול שלנו.
-פיקואה-נפש..
-מה?
- רשות ליהודי
לעבור על חוקים תוֹרָה
בימים של סכנת חיים.
זה מה שאתה רוצה?
-כן.
כי זה בדיוק מה זה המצב, הרבי.
זה האחד, תאמין לי.
-אתה... קומוניסט?
אדם סובייטי?
-כן.
אני קומוניסט. איש סובייטי.
אני לא רוצה להעליב אותך...
אבל כשהגיע שלך סובייטים, הם אסרו הכל.
הם פיזרו את הקהילות בתי ספר יהודיים.
הם לקחו את זה מהאנשים חנויות, טחנות.
רבנים נכלאו.
אנשים חכמים, פרח היהדות.
כמעט מיליון נשלחו למזרח.
בגלל זה...
קשה לדבר על אמון.
-מבין.
אבל עכשיו אפשר להציל אותם רק אנשים סובייטים, הרבי.
אין פה אחרים...
וכשנשמור, אולי אז ולהבין איך אנחנו צריכים לחיות?
אם מישהו...
מוסכם?
בינתיים ספר להם
שיקחו מהם תבשיל חזיר מולחם.
-ארצ'יק-פרצ'יק, למה? לא היית בבית הספר אתמול?
הרבי, הייתי בקולנוע, הולך קולנוע עתמן בינדיצקי...
אני יוצא לרחוב, חשמלית מגיעה, עמוס בריבות. לא רוצה...
להתמודד כמנצח.
אני הולך הביתה. זה יכאב עכשיו.
-איי!
-בוא הביתה.
ארצ'יק-פרצ'יק, איפה היית?
תוריד את המכנסיים, אנחנו נכה אותך בפנים.
היה צעד אחד משם נֶמֶק. אבל לא הגעתי לשם.
וזה טוב מאוד.
מה היה הטיפול שלך?
-נמלים.
-הא! לעולם לא לא שמעתי את זה...
אבל אם זה עוזר, זה כן בסדר... אני חושב שזה טיפשי...
-אהה!
-נו? האם הוא יחיה?
-א! ולא רק.
הבשר הוסר ממנו חי, חבר כיסלב.
אבל הוא יצא בקלות.
הגעתי לדרך חדשה.
כשאין תרופה,
אתה צריך לשים את הפצע בתוך תל נמלים.
אבל עדיף שלא!
-אתה משה טל?
-כן.
-מעטים מגיעים לבוא אלינו עם נשק.
היית צריך להשתמש בו?
- היית צריך ל.
אבל אם אתה רוצה תרים את זה, עדיף שאעזוב.
-ברור.
בוא נלך ל.
יש מישהו שאומר שמכיר אותך.
-היא באה עם הגרמנים ל מסעדה, היא ישבה איתם.
היא שתתה וצחקה והם הכו אותנו במקלות.
-יהודים, תקשיבו,
לא הסתרתי את זה שהיא עבדה אצלם.
רק רציתי לחיות.
בדיוק כמוך!
אבל ניסיתי לעזור לאחרים! הצלתי אנשים!
-את מי הצלת?
איפה הם?
כולם נהרגו!
-היא הצילה אותי.
-משה...
משה, ספר להם!
הם לא מאמינים לי! תגיד להם!
-משה. הילדה הזאת, ליובה, היא אומרת שהיא החביאה אותך במינסק?
האם אתה מאשר את זה?
-כן. אני מאשר.
-תחשוב על זה, בחור!
הגברת הזאת עבדה קלדנית לגרמנים.
הם נתקלו בה ביער. היא אומרת שחיפשה פרטיזנים.
אולי היא מרגלת בּוֹגֵד?
-לא. היא הסתירה אותי.
היא החביאה אותי ואת שלי אָחוֹת. היא נתנה לנו אוכל.
היא לא בוגדת!
היא הצילה אותנו.
-אם לא אתה...
הם היו הורגים אותי.
-הצלת אותי.
מה זה?
זה קמע?
-לֹא…
זהו מכשיר עבור למי הם מוצאים את דרכם.
ליד הכוכבים בשמיים אתה יכול לגלות היכן אתה נמצא.
אח שלי, ראובן...
הוא אמר שהעיקר נכון להגדיר חצים ואותיות.
אבל אני לא כזה חכם איך הוא. אני לא יכול.
אבל אל תפחד.
אני אהיה איתך.
מרים אמרה שאת דינה.
אז גם את, אחותי.
אתה לא מבין כלום, משה...
הם לא מאמינים לי.
הם יהרגו אותי.
כאן או שם.
במוקדם או במאוחר. אני יודע…
(אפשר לשמוע צפרדעים מקרקרות)
-נו מה?
רוץ לנבחרת, דווח קרמרנקו על הגרמנים.
- ואת? - אני אתפוס.
- קדימה, קדימה, קדימה...
לְהַלָן…
(נשמע צליל צלצול)
-קום!
-איבו, תחזיקי את ברטה.
-סוּס! תחזיק את זה!
- מהיר יותר. - הנה, כאן.
-קח את הקבוצה הראשונה.
-קום זו שלום!
-תירגע, אל תישאר מאחור!
-שם, שם...
-לעמוד בקצב!
– אסוף את השאר, לך אל היער! - עקבו זה אחר זה!
- אל תתנו לילדים ללכת! - החזיקו את ידי הילדים!
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
-חבר בקשט, אנחנו חייבים ללכת.
-הילד שכח את הטלית שלו...
-חבר יהודים!
אני צריך לעזוב כמה שיותר מהר רחוק יותר מהמחנה!
-וסיל!!!
- יאממבייב! - אני!
קח אותם עמוק לתוך היער ואחר כך לאורך הנהר.
-לאכול!
-איפה טל?
-לא יודע.
-שם.
-טל!
-גרמנים!
- וניה! - סוס מזוין, קדימה, בוא נלך!
שטאסיק! קמינסקי, לך מפה!
-גרטה, קום!
גרטה, קום, ביס, קום!
(קולות של יריות נשמעים)
-שייז...
-קום.
מאחוריי.
-שֶׁקֶט!
ברטה, שתוק!
שֶׁקֶט!
- אמא, איפה סבתא? -לאן היא הלכה?
-היא הולכת שם מאחור.
עם דודה שלך.
-הם כנראה נמצאים הרחק מאחור.
-רוז, תפסיק!
עצור, רוז, תחזור!
- אל תפסיק! - קדימה! קָדִימָה! קָדִימָה!
אל תיפול מאחור!
-סַבתָא!
סַבתָא! סַבתָא! איפה אתה?
סַבתָא!
-שתק, מותק, שקט.
בוא הנה.
כאן. ורד, תהיה בשקט.
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
- יודן! קום זו שלום!
-כאן!
-אני בדרך! בוא נלך, כנר!
בוא נלך ל! בוא נלך ל! בוא נלך ל!
-בוא נעזוב! בוא נעזוב!
-זו תקופה עצובה
קסם עיניים.
אני אוהב את שלך פרידה יופי
– מר האופטטורמפירר!
היהודים עזבו ברגע האחרון!
הם עזבו ממש מתחת לאף שלנו.
אני אוהב שופע...
הטבע קמל...
יערות לבושים ארגמן וזהב...
-מצטער?
זה פושקין.
-גם יהודי?
-בְּהֶחלֵט.
וגם קומוניסט.
ואף לא זריקה אחת טובה...
(נשמע מחיאת רעם)
(בכי של ילדים נשמע)
- לשווא.
צנון מר זה טוב.
האדם זקוק למרירות.
גם גשם זה טוב. הכלבים לא יקבלו את השביל.
וכיסלב, הוא ייצא.
זה לא אדם ומכונת חישוב.
אני לא יודע אם אני אוהב את זה בנות, אבל עבורנו זה טוב מאוד.
אנזל, למה זה הילדה בוכה כל הזמן?
צפית בזה?
- שום דבר יוצא דופן...
רעב, פחד...
זה יהיה מוזר אם הילדים האלה היו צוחקים.
אגב, גם אתה אתה אף פעם לא צוחק.
את חייבת לצחוק, אניה.
לצחוק זה טוב.
-ביוני 41' נשאנו ילדים ממחנה חלוצים.
היו לנו שתים עשרה בנים ובנות יהודים.
תפסה אותנו מסיבת נחיתה גרמנית.
אמא לא רצתה אותם תן והרגו אותה...
והם הסיעו אותי ליומיים עם עצמי. אחר כך זרקו אותו.
כך...
אנזל...
לצחוק לא יעבוד.
(נשמע מחיאת רעם)
-האם רוז לא איתך?
היא רצה לסבתא שלה!
לא ראית אותם?
הרחם שלי ואחותי?
מישהו ראה את הבת שלי?
-בֵּן!
בוא נלך, בוא נלך, בוא נלך...
-חבר כיסלב!
-האם ראית אותם?
-חבר כיסלב!
איפה השטאסיק שלי?
אני מענה, כולם שותקים.
הסטסיק שלך מת, סטפן.
הוא הוציא את האחרונים. אבל לא היה לי זמן בעצמי.
הוא מת את מותם של האמיצים. ככה.
(נשמע מחיאת רעם)
-אוי... ניקישין.
אתה עדיין צריך להסביר לי את זה החלק האפל הזה של ההיסטוריה.
מי נתן לך לבוא אליי?
דיווחתי לך, מפקד חבר.
מדריך פוליטי זוטר חבר קרמרנקו,
המפקד הישיר שלי, את מי שמינת בעצמך,
שחרר אותי לבקשתי.
אמרתי לך חבר מפקד...
אגב, היהודי הזה...
טובה, עיניים גדולות.
היא סלחה לי.
אתה יכול לשאול.
ובכן, תן לי להישאר איתך!
תראי מלכה, אם כבר...
בסדר. ללכת...
תפסיק.
תגיד לרוגוב - לי דרושים מתנדבים.
חמישה או שישה אנשים שיודעים לירות.
-לאכול.
-ללכת.
אניה...
אנחנו צריכים לחלק את השקיות.
משפחות עם ילדים קטנים.
עבור מהירות.
-בסדר... ורציתי דווח, חבר כיסלב.
המסדר הושלם.
הפסדים - שלושים וחמישה אנשים.
נהרג ונעדר.
ובכן, בעיקר אנשים מבוגרים וילדים.
אבל אם זה לא היה בשבילך...
הכל מהכל...
רציתי לומר שכן לא בסדר. ואני שמח שאתה...
באופן כללי, אני שמח על כך התנתקנו והלכנו.
אניה!
לא עזבנו אותם.
- אתה חייב לדעת. - הם באים אחרינו.
-מאחורינו?
-כן. מאחורינו.
-זאת מלחמה.
מדובר במבצע צבאי.
ואנחנו חלק מזה.
במלחמה הקו לא נבחר.
והיהודים כאן אינם אנשים שלווים.
הם נהרגים על ידי אויביהם. וזה אומר הם חייבים להילחם באויביהם.
המשימה שלהם היא לשרוד ולהגיע לשם.
ואין ברירה.
-אבל יש סיכוי.
-טובה!
אנחנו יכולים לדבר?
- פחית. - מה דעתך על פינוק?
-פחית?
אספו את זה היום.
חמצמץ, אבל בסדר.
-האם אני יכול?
-פחית.
קצת.
מאיפה אתה?
-אני מקישינב, מהבירה מולדובה הסובייטית.
-ואני מניז'ני תגיל. מובן?
זו העיר.
ניז'ני תגיל.
אין כינורות משחקים. שופכים שם פלדה.
מסביב, פשוטו כמשמעו!
הצינורות האלה מעשנים! תנורים ענקיים!
כל הפנים שלהם שחורות. והשיניים לבנות.
ככה אתה הולך ברחוב, תחשוב שחורים...
-ובתזמורת שלנו בווינה היה איש שחור אמיתי.
-תקשיב, כנר.
אתה לא רוצה עוד פירות יער?
-לא, תודה, חמוץ מאוד.
-טוב, לך לטייל.
אנחנו צריכים לדבר.
טובה, אני לא אסתיר את זה.
היה לי טיול אחד!
דקר נער אחד. ובכן... מה שקרה, קרה.
טוב, ואז...
הפלדה נוצקה במפעל.
הנהג נהג ברכב.
באופן כללי, אני עושה הכל עם הידיים פחית. זה ממש הכל.
אני יכול לעשות את זה ממתכת... אני יכול לעשות את זה מעץ...
אני יכול לעשות אפילו יותר טוב מעץ...
-אבא שלי היה נגר.
- כן? – היה בעיירה בית מלאכה.
-אז, אני מרגיש נפש תאומות!
-ואז הרוסים הם באו ולקחו אותו.
-על מה דיברתי?
כן. המפקד ואני אנחנו עוזבים עכשיו...
- אתה עוזב? - לא להרבה זמן.
-אנחנו נתפוס אותך בקרוב...
אז אני…
במובן הזה...
ובכן, מה שאתה אוהב, טוב..
הנה, האקדח... קח אותו.
טוב, פתאום משהו...
קח את זה, קח את זה.
הכל פשוט כאן. זהו, תזזי.
אז אתה מכוון.
ככה אתה יורה.
כאן.
כשאתה מסתכל עליי, אתה האדמה מרחפת מתחת לרגלי.
אז עדיף לא להסתכל.
-חבר מתנדבים, אני אראה לא כולם כאן בגיל צבא.
סבתא, אלו הנכדים שלך?
-סבתא שלך יושב בבית. על התנור!
אלה הבנים שלי. ברוך ושלמה...
-אפל. לא שם לב.
יש לנו רימונים. שלימו, תראה לי.
-הוא יודע איך לטפל בה?
- אל תדאג. - הוא זורק רחוק.
הוא רוצה לזרוק בשביל אבא שלו.
לאחי הגדול.
לכל הקופמנים.
לכל העיירה נובוגרודוק הוא רוצה לזרוק את הרימון הזה.
-בסדר גמור.
חברים.
אני צריך שניים מי יכול לירות.
אני יכול לעשות הכל חבר מפקד!
רק תראה לי איך?
- יש לי מקטרת, אבל אין טבק.
אתה רוצה לנסות? על.
רק פעם אחת.
מכסים עם האצבע.
-טָעִים. זה מריח כמו עץ.
-כאן…
הדבר הכי יקר שיש לי.
לא הייתי מחליף את זה בשום דבר.
על ליובה הזו...
אף אחד לא מאשים אותך יֶלֶד. לא יכולת לדעת.
-אבל היא לא בוגדת.
אני מאמין לה.
-הם ירו לעתים קרובות, חבר רובנר?
-כמעט ולא מאוד. אבל אני יכול להתמודד.
-למה התנדבת אז?
-יש לי תאוריה מאוד גדולה הכנה, חבר קיסלב.
כמתמטיקאי, אני מומחה בנושאים בליסטיים.
-תירה בלי בליסטיקה, רובנר.
אם תחשוב על בליסטיות, אתה תהרוג מהר.
פשוט תפוס את הגרמני ראייה קדמית ולירות. כמו בגלריית יריות.
מוסכם?
-מוסכם.
אנחנו קוראים לפצצות האלה תינוקות.
מפקד חבר.
מהי המילה לחתן בעברית?
אתה לא יודע?
זה נראה כאילו המילים נכתבו.
א?
-חוסן.
למה אתה רוצה את זה?
כן, פשוט...
מעניין איך יהיה להם חתן?
חוסן וחוסן.
-חברים.
מבחינה אסטרטגית, המשימה היא...
קו...
מבחינה אסטרטגית, המשימה היא...
לעצור אותם כמה שאפשר יותר, עד החשיכה.
אנו פועלים באופן טקטי כמו פרשים טטרים-מונגוליים.
הם פגעו והתגלגלו, פגע והתגלגל.
אנחנו לא לוקחים שבויים. אנחנו לא מוסרים את עצמנו בשבי.
- יש שאלות? - לאכול.
-פרשים, מה זה?
-פרשים, שלמה, ברור שזה לא אתה.
פשוט לזרוק רימונים רחוק.
ורוץ אחרינו.
- ויקטור! - א?
-לחץ על ההדק...
שקט, שקט, שקט, שקט, שקט, שקט, שקט...
לגעת בזה כמו ילדה...
אתה יודע איך לגעת בבחורה?
-לא יודע. הם הרגו את כל הבנות שלנו.
לא הייתה לי חברה.
וזה לא יהיה.
-שאלת את אללה?
-עדיין לא.
-איש טיפש.
אתה צריך לשאול את אללה.
ותהיה לך ילדה...
-תקשיב, שלמה.
"למה אתה מתכוון ב'כלה' בשפתך?"
כלה... ובכן...
ובכן, הילדה כל כך יפה.
והבחור רוצה להתחתן איתה.
הוא אוהב אותך, אתה מבין?
ובכן, הנה אני - בחור.
אני רוצה להתחתן.
מי אתה אז?
-אז אני…
שלמה!
- אנחנו לא מדברים עליך!
אני החתן, זה...
חסן. חסן.
-חוסן. וואו...
ואת הכלה.
אז איך זה?
תקשיבי, יש לך כלות?
-אהה! קייל.
- קייל? - קייל.
-חוסן וקייל.
חֲרָדָה.
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
-אנחנו עוברים למיקום השני!
-בוא נעזוב!
-הם בורחים.
קדימה, מרטין, התעדכן איתם!
-להתכונן!
קָדִימָה!
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
-חבר המפקד...
-לָרוּץ!
רוץ, אמרתי!
-כל הכבוד.
זרקת טוב.
-כמו שאמא אמרה...
-כן. כמו שאמא אמרה.
אבל אנחנו לא נגרור אותך למטה.
אנחנו לא יכולים.
את גדולה.
- אני גדול. - כן.
-לא כדאי להגיע אליהם.
מבין?
זה יהיה רע מאוד.
האם אתה יכול לעשות זאת בעצמך?
עכשיו אין צורך לזרוק.
פשוט תחזיק את זה.
-פשוט תחזיק את זה.
רק רגע, שלמה...
-חבר קיסלב.
אולי זה הוא...?
הם יענו אותך.
-לא.
הוא יכול להתמודד עם זה.
-גם אנחנו הולכים למות?
אפשר, אבל לא בהכרח.
-סליחה, חבר. כיסלב, אבל אני מפחד.
-זה בסדר.
כולם מפחדים.
כשאתה מפחד, אתה צריך לחשוב על משהו טוב.
לגבי הבית...
על אשתי...
- על אשתך? - על אשתי.
-היא עזבה אותי.
כשהרוסים נכנסו וילנה, היא ברחה לוורשה.
אמרתי שהיטלר שם לאן אתה רץ
היא אמרה שאתה אדיב, אבל תחיה יותר גרוע איתך מאשר עם היטלר...
כאן.
חשבתי על דברים טובים.
זה לא נהיה קל יותר.
יש לך אישה?
-עדיין לא.
- רק אל תחזור על הטעויות שלי.
בחר לעצמך בחורה טובה.
-אני אנסה.
-מצטער אבל…
לא יריתי בהם החבר כיסלב.
לא יכולתי... בגלל האנשים.
אני מאוד נבוך. מצטער.
-זה ברור.
משה!
אתה ורובנר רצים אל חֲפִירָה. חכה לנו שם.
- לא. - זו פקודה! רוץ מהר יותר!
(שלמה מזמזם את שמע ישראל)
(נשמע פיצוץ)
-את כל.
מַלכָּה.
אתה מכסה את שלנו אגף ימין. אני שמאלני.
Yamambiev. מְנַצֵחַ.
תפוצץ פה. הנה עמדתך.
תן להם להיכנס מאוד סגור. כדי להיות בטוח.
ואז, לתוך התעלה.
- ברור? - ברור.
-תחזיק את זה.
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
-רובנר. להקשיב.
אני אחזור, רובנר. הישאר כאן. מובן?
פשוט תהיה כאן!
(נשמע קול יריות)
-תחשוב על דברים טובים.
תחשוב מחשבות חיוביות.
ואל תפחד.
-הם תפסו אותי!
הם השיגו אותי!
אני עשיתי את זה!
-אין הרבה כאלה, אבל הם כן בחר את המקום בתבונה.
זה האזור שלנו. – אין כאן פרטיזנים.
-קשה להאמין, אבל היה חסיד עם רימון.
הוא פוצץ את עצמו...
והוא הרג שניים.
אתה רוצה שאני אדווח
שלא יכולנו להדביק מאתיים יהודים,
כי עלינו חסיד תקף ברימון?
-מרטין, צדקת.
הם תקפו אותנו. הם תקפו.
-אחות כאן! מהיר יותר!
-מה?
- נדחה.
לא, לאף אחד אין ספקות
במה אנו מתמודדים מקרה הרואי לחלוטין.
-אז מה?
-יש שלוש שאלות עיקריות.
קודם כל, קיסליוב הוא קומוניסט!
-אהרון! הקומוניסטים נלחמו הסוציאליסטים טובים יותר נגד היטלר,
ציונים, מונרכיסטים, דמוקרטים ביחד.
-נוח, תקשיב עד הסוף. אנא.
-בסדר.
-שנית. הוא עשה סדר פקודה.
סדר הפקודה הוא מכשול להענקת התואר.
-ואם לא חברו הורה לו וורוניאנסקי, והאדון האל, מה אז?
-והכי חשוב - טל.
סירובו לדבר...
מעורר ספקות.
אבל הוא לא רוצה לדבר.
הוא לא.
(אפשר לשמוע יידיש מדוברת)
- שמנו את זה כאן. כאן. ככה. א!
מצטער.
-מה עלי לעשות?
ובכן, אתה צריך לחיות?
אתה לא סוס.
אתה סוס גדוד!
(התפילה נשמעה)
- הוא אדיש מאוד, אני בהחלט מכיר הרבה זמן...
... מקופל כמו סירה.
ופתאום הוא נפל על הבטן לרצפה וטרק...
... והטיח את הסירה שלו על הדשא.
-טובה!
- לא ראיתי אותך - חשבתי שקרה משהו.
לַחשׁוֹב...
למי אני צריך לתת את האקדח עכשיו?
-כלום, עזוב את זה כל עוד יש לך זמן.
-כן.
-אני רוצה להתחתן איתך, טובה...
אני רוצה להיות הבן שלך.
ואתה תהיה הקייל שלי!
ימין?
לְקַבֵּל...
... כאות לאהבתי.
ממני.
חסן. - כן.
-מתי?
-עַכשָׁיו.
למה לחכות?
ובכן, אנחנו יכולים לעשות את זה מחר.
כיסלב יתחתן איתנו.
כמפקד, יש לו את הזכות.
הוא לא המפקד שלי.
זה בלתי אפשרי. לא. זה אסור.
-למה לא?
אני בר מזל. הם בהחלט לא יהרגו אותי.
אני אהיה איתך עד סוף חיי.
אהבתי אותך מאוד, טובה.
אני לא יודע איך זה קרה...
-אתה רוסי.
-זה בסדר אם אני למען אני אתחתן אותך לאישה יהודייה.
-אתה רוסי. ואני יהודי.
-לא הבנתי.
אז כן או לא?
-לא.
– באיזה מובן – לא?
אל תלך? האם תרצה קצת הון?
- אתה לא מבין כלום בכלל?
- כן, אני מבין הכל.
תן לי את האקדח! - קח את זה.
-בסדר. לתת לך אתה תישאר לעת עתה.
תקשיב, תן לקלפים לספר לך!
אם זה אס, נתחתן.
בואו?
ובכן, אני שואל אותך...
ובכן, תשלוף קלף.
אני אוהב את זה.
מְשׁוֹך.
אתה?
-אֵס?
-גברת.
- בהחלט מכשפה.
-יום שישי בבוקר, אולי יהיה נחמד לאפות שתי חלות,
לשים את זה בערב אותם על סדין לבן.
הדלקת נרות שבת.
קרא את התפילה.
אשתך אפתה חלה?
-לא.
היא עבדה כזקיף מפעל איתי.
היא הייתה המזכירה של המנהל.
הבמאי היה גרמני.
אבל היא...
היא בחרה בי.
-היא לא מתחרטת על זה?
איך אתה חושב ש?
הייתי מומחה לפורנדו...
מומחה מוביל, גאוות המפעל.
אם היה לך שעון הגון...
היית מבין אותי.
-כן.
אין לי שעון הגון.
וגם מגונים.
-אני אספר לך יותר...
אם זה לא היה היטלר...
שנה או שנתיים...
ואני כבר אהיה בעל חנות שעונים.
אני אגיד לך אפילו יותר...
כל זה...
המצב עם היהודים...
זה פשוט...
ניכט פרשטיין ניס.
אי הבנה.
גרמניה הייתה בדרך הנכונה.
כן, כן.
אתה יודע, אייזק.
חבל...
שאשתך לא אפתה לך חלה.
אתה תהיה קצת יותר חכם.
-רציתי את אנה סיפר ​​לך הכל.
בשפת האם שלך.
-אין צורך.
האם הוא עשה הכל טוב?
בשביל אבא? בשביל אחותך?
-לכולם.
-זרקת את זה רחוק?
-מאוד, נחמה.
הוא זרק יותר טוב מכל אחד אחר.
אם אתה צריך מתנדבים, תגיד לי.
אנחנו נלך.
אני ובורוך.
וכולנו.
-אין אוכל בכלל.
- אין מה לשלם על אוכל. - היהודים נתנו הכל...
- אם משה הרג את שמוקר. אולי זה יהיה קל יותר...
אולי הוא הרג... - אולי זה יהיה קל יותר...
רק הנה בחורה ליובה הזו, או לא ליובה,
מרגל, אני חושב.
היא ברחה בלילה
ובבוקר הגיעו הגרמנים.
והוא מגן עליה.
-קום. אנחנו לא אנחנו יכולים לחכות לך.
-אני לא יכול לעשות את זה יותר, אני מצטער.
משהו לא בסדר ברגל שלי.
-בסדר. אני אביא את הרופא מיד.
-אין צורך, חבר קיסלב.
אני לא אלך. אני כבר לא... פחית. אני לא רוצה לסבול.
אני רוצה להישאר כאן.
-אנחנו כמעט באמצע הדרך.
- אין לי יותר כוח. - אני מתחנן מאוד.
זה הכל.
אני לא אלך. אני לא רוצה.
סלח לי.
-מה השם שלך?
-בריאן. בריאנה גולץ.
בריאן, אני יכול להציע בחירה.
תישאר כאן, או ליד כפר.
הנה אתה יכול למות מרעב או...
אתה עלול להיאכל על ידי חיות בר.
וליד הכפר, אולי מישהו יציל אותך.
אלא, הם יועברו לידי הגרמנים.
-חיות פרא טובות יותר.
למרות ששני המקרים טובים, איך החיים שלי, בן?
אני נשאר כאן.
הנה, קח את זה.
כל מה שיש.
פתאום הפרטיזנים יצילו אותך.
העיקר לא לאבד תקווה.
-אני מאחל לך מסע טוב.
אני מאחל לכולכם להגיע לשם.
ואם בדרך נפגשים הילדים שלי, הנכדים שלי...
תגיד להם שבריאנה גולץ...
אוהב אותם מאוד.
מתגעגע אליהם מאוד.
ובאמת הייתי רוצה לראות אותם.
אבל אין לה כוח.
אין לה כוח בכלל...
זכור.
בריאנה גולץ מפינסק.
כן, אלוהים יברך אותך.
(ניתן לשמוע שיחות)
-אתה מלוס? מה אתה הוא מסתכל עליי ככה?
-אני רוצה שכולכם תמותו.
אתה ואישתך, כלבה גרמנייה.
והילדים שלך.
-מה היא אמרה?
-שום דבר. היא מטורפת.
אתה מטורף!
אני אתלונן ג'נוסה קיסלב!
הכל בסדר. תן לי את השמלה.
-אני בא!
(בכי של ילדים נשמע)
-קום!
קום, אתה תקפא.
-בוא נלך, בוא נלך, בוא נלך, בוא נלך...
-תן לי את ידך!
-תן לי יד!
-בואו! בואו!
-טוב, האם תתחתן איתי?
-לא.
-מה אם הייתי יהודי?
-יהודים "לו רק" לא קיים.
תן לי ללכת!
-כל כך קר.
-מה קרה? תן לי לעזור!
-היי, תוציא אותו!
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
(בכי של ילדים נשמע)
-שֶׁקֶט! אני מתחנן אליך, בבקשה הירגע.
צ'-צ'... שקט, שקט, שקט...
ובכן, בבקשה, טוב שֶׁקֶט. את כל. צ'-צ'-צ... צ'-צ'...
-עשה משהו!
כולם מתים בגללה!
-היא ילדה. היא לא מבינה. צ'-צ'-צ...
-לכולנו יש ילדים.
תגרום לה לשתוק. או שאני אעשה את זה!
גליה, תעשי משהו. אנא. אני מתחנן!
ברטה!
צ'-צ'-צ... שקט!
ביקשתי ממך להיות בשקט!
שֶׁקֶט! ביקשתי ממך להיות בשקט!
ביקשתי ממך... תהיה בשקט!
-השתגעת?
קום...
אתה משוגע? א?
-היא בוכה...
בוכה כל הזמן.
-אל תפחד ממני. אל תבכה.
אני לא אפגע בך.
מפחדים לשבת בתיק?
אתה לא מתכוון לבכות בזרועותיך?
בְּדִיוּק?
בוא איתי? רוצה?
או שתישאר עם אבא?
-קדימה... זה נכון.
צ'-צ'-צ... אבא טוֹב. רק עייף.
תגיד לו שלא בוכה. והכל יהיה בסדר.
(מדבר יידיש)
-אלוהים…
בַּת...
אני פשוט עייף…
בבקשה תסלח לי.
(מדבר יידיש)
-שואל הרבי, ארצ'יק-פרצ'יק, תן דוגמה לאלגוריה עם הורדה בדרגה.
הרבי, נשק לי את הגב ו קצת יותר נמוך.
הנה דוגמה בשבילך.
-יותר!
-מתי זה קרה?
- לפני 12 ימים בערך הוא נתפס על ידי רסיס.
-היד בכלל לא נפל, זה טוב.
בוא נראה מה יהיה בעוד יומיים.
ללכת.
אניה, לבחור יש גנגרנה.
אין לי כלום, למעט תמיסת מלח.
זה לא אומר כלום.
-מה לעשות?
-הה! שאלה טובה.
שאלה טובה, זה טוב.
כשאין כלום סוכר עשוי לעזור.
בלי סוכר.
סוכר מסוגל להפסיק גנגרנה.
לא ניסיתי את זה, אבל יש נוהג כזה.
רק חצי קילו סוכר.
-רק חצי קילו?
אנזל!
שלושה ק"ג סוכר זה פרה אחת. או הרבה זהב.
מה עוד אתה יכול לעשות?
-אמרתי מה לעשות.
חפש את הפרה, חפש את הזהב, חפש סוכר, חפש משהו.
ובכן, או להתפלל כדי שזה יעבור מעצמו.
(בכי של ילדים נשמע)
-משה.
שאלתי את כולם. לא זה ולא זה מי שלא. רק אתה.
עֶזרָה. תן לי את הזהב.
-איזה סוג של זהב?
-יש לך. אני ראה. כאן.
זהב עגול. אתה אתה מסתכל דרכו אל השמיים.
אתה חושב שאף אחד לא רואה?
-אני לא יכול.
לא! אני לא יכול.
הבן שלי מרגיש רע.
אנחנו צריכים סוכר. אנזל אמר שסוכר עשוי לעזור.
תעזור לי!
תן לי את זה.
גנבת את זה! גנבת את זה יחד עם לובה שלך!
אתה באותו זמן איתה!
לא נתת את זה!
הוא מסתיר את זה!
אתה באותו זמן איתה!
חבר פרטיזנים! חבר כיסלב!
יש לו זהב!
תן לו לתת את זה חבר כיסלב!
חבר אנזל!
-יש לך זהב?
-אני לא אוותר על זה.
אני...זה לא זהב. אבא שלי נתן לי את זה. אני לא יכול. אני לא אוותר על זה. זה המשפחה שלי.
-כסלב, תן לו להראות את זה!
-תראה לי מה יש לך?
- אני לא יכול… - תראה לי!
-אני לא יכול למסור את זה.
-רק תראה לי.
אני אחזיר אותו.
-מה זה?
שעון?
-לא, זה אסטרולב, מורכב מנגנון אסטרונומי.
דבר יקר, ג'נוסה קיסלב.
-זה זהב?
-כנראה זהב.
- אנזל, זה באמת יעזור?
-האם אוכל לעזור.
-כסלב!
אמרת שתחזיר אותו!
כולם שמעו! אתה הוא אמר שתחזיר אותו!
-לפגר בקר,
חצי ליטר שומן אווז,
שקית קמח חיטה,
חצי שקית שיפון.
-כמעט מלא! איזה חצי שקית?
חצי שקית שיפון.
שתי שקיות תפוחי אדמה ושתי שקיות קרקרים,
קיבלתי תשלום מלא ב חותמות כיבוש,
מספר שלוש מאות
וסוסה פרטיזנית.
- איך קראת לה? - כן, אין סיכוי. סוסה וסוסה.
- אתה עצמך סוסה! סוסה נחמדה.
-סוסה פרטיזנית.
בתמורה לחצי קילו סוכר,
קיבלתי דבר זהב עגול...
- עם אותיות עבריות... - לא חלקים!
-אני מתחייב לא למכור אותו.
ולהחזיר אותו בתמורה לקילו סוכר בסוף המלחמה.
-בסוף המלחמה... מלחמה אולי זה ייקח עוד עשר שנים...
-לא יהיה.
קודם ננצח.
-אנחנו ננצח...
מהו המועד האחרון בדיוק?
-בסדר, תכתוב...
דדליין - לאחר תום המלחמה,
אך לא לפני 10 שנים.
-מה?
- אמרת בעצמך עשר שנים. - ואז התיק!
שקית סוכר! זה הכל!
-בסדר. כתוב תיק.
-טוב, תראה, אתה תחזור אין תיק, מוכר!
-אני אחזור.
אני לא אשכח אותך.
הכי חשוב תזכור אותי...
מספר, חתימה.
-תחזיק אותו בחוזקה, אברם.
בכל הכוח. זה יהיה מאוד כואב.
זה כואב טוב.
היצור החי כואב. דברים מתים לא כואבים.
ואתה, לוחם, היה סבלני.
-AAAAAAAAAAAA!
-הכל בסדר. בסדר גמור.
הכל, הכל, הכל, הכל...
-הוא איבד את הכרתו.
-זה אמור לעזור.
- הנה הטחב. - מוס.
-זה אמור לעזור.
אמרתי לך שהצינור הזה. - הדבר הכי יקר לי?
הנה לך.
זה לא בתמורה לך, משה. מדובר בפיקדון.
הדוגמה הכי פשוטה יחסים כלכליים.
שיטת ההפרשה התחייבויות שנטלו על עצמם.
קח את זה.
אני אחזיר את האסטרולב.
לא עכשיו. אבל אני אחזיר אותו. אני מבטיח.
וזה כבטחון.
(קול צלצול טלפון נשמע)
- מר טל.
זה נח גולדברג.
ממרכז הזיכרון קורבנות השואה.
אנחנו לא יכולים להשיג אותך בטלפון.
ואתה לא פותח דלתות לשליחים שלנו.
(קול צלצול טלפון נשמע)
-שלום.
-זה משה טל. אתה נועה?
-כן. כן. שלום מר טל.
-אני רוצה לדעת…
זה, כיסלב...
האם הוא חי?
-לצערי הוא מת. במשך זמן רב.
-והמשפחה?
-כן. הוא היה נשוי.
שני ילדים.
-אשה?!
יְלָדִים.
בשבילו אתה יכול רק תהיה שמח.
- מר טל. אני יכול לבוא אליך בכל עת לדבר.
הוא הציל מאות ממוות של אנשים. וזה כולל אותך.
האין זה?
- כן - לא כך! בשביל מה לחפור בזה?
לשתול עוד עץ?
- עצים רבים הם יער. - היער הזה מגן על חיינו.
-רק הוא לא הגן על שלי.
אין צורך ללכת!
אין לי מה לומר!
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
-אני מבקש ממך.
-למה הביאו אותי לכאן?
-הבטחתי...
שתראה את המשפחה שלך בקרוב.
-משפחתי?
אלוהים!
זה נכון?
איפה הם?
-אתה תראה אותם בקרוב מאוד.
אבל קודם...
אתה חייב לחזור ליער, ליהודים שלו.
ותעזור לנו לתפוס אותם.
-אתה צוחק?
הם יהרגו אותי מיד!
בשביל מה?
אני הסוכן היקר ביותר שלך!
אמרת את זה בעצמך!
ואיפה אני אמצא אותם?
הם מאוד קרובים.
באזור סירוטקינו.
הם הולכים לשער סורז'.
ואין דרך אחרת לשם.
אבל אני לא רוצה להסתבך שוב למארב של המכבים הערמומיים.
אני רוצה,
כדי שתמצא אותם.
והיא סיפרה לנו איפה הם.
אנחנו נהיה קרובים.
-למה אתה צריך אותם?
ארנסט?
למה אתה צריך אותם?
כבר הרגת כל כך הרבה.
תן לאלה להיעלם!
(קול הגשם נשמע)
-אם אתה רוצה, אני אעשה את זה תמונה של המשפחה שלך?
ובמקום זה
ככה!
את רוצה או לא?
-לא.
- נוצר חיבור, לורד האופטסטורמפירר.
-כן.
תתלבש.
אני מיד אחזור.
- [מרים] – משה!
דינה!
משה!
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
- [מרים] – משה!
- [מרים] - דינה!
משה!
דינה!
דינה?!
-אלוהים.
-דינה! דינה!
-האם אתה חי…
האם אתה חי.
שֶׁקֶט! אתה שומע?
אנחנו נברח.
אנחנו נמצא את אחיך.
ותמיד נהיה ביחד, כמו משפחה אחת. אתה שומע?
אני, אתה ומשה!
-חבר הרבי.
אני רוצה להתחתן עם טובה Lipnitskaya מ Zhidomlya.
היא מסכימה.
רק אם זה יקרה לפי ההלכה היהודית.
החבר כיסלב לא נגד. הוא יהיה העד שלי.
החבר אניה יהיה עד מצד הכלה.
-יש לך הכל בשביל זה?
-כן. כבר…
HupA
...וטבעת.
מאוד יפה.
אה... היום כבר נקבע. מָחָר.
אתה יכול? פנוי מחר?
שני עדים, תשברו כוס,
תגיד מזל טוב!
הכל.
-האם זה נכון שאתה יהודי?
-בְּהֶחלֵט…
כמובן, יהודי.
אבא יהודי.
מסמכים עכשיו אני לא יכול לספק את זה.
הוא גדל בבית יתומים.
אבל יהודי, יהודי.
מאה אחוז.
-יהודי נחשב על ידי אמו.
אז אמא שלי יהודייה.
טו, יהודי...
יהודי טהור. לְנַקוֹת.
שם... אין ספק בכלל.
-מישהו יכול לאשר?
-בְּהֶחלֵט…
החבר כיסלב יכול לאשר.
האם זה מספיק?
החבר כיסלב...
-חבר בקשט...
או שאולי אנחנו כאלה...
בלי זה...
איך עוד...
-לא.
אז כן.
זֶה...
לא.
-טובה...
אם אתה מתעקש...
אלכסנדר מוכן להתחייב...
ברית...
כמו שאמר הרבי.
-האם הוא מוכן לבריס?
בשבילי?
הוא אמר את זה בעצמו?
-טובה, הוא מוכן לכל דבר.
אבל ביקשתי לדחות את זה.
- חתונה? - לא באמת…
-זֶה…
ברית.
אנזל אומר,
איזו דרך אחרת מלבד תל הנמלים לא יוכל להציע חיטוי.
אבל במקרה הזה, תל נמלים, זה...
זה לא ממש טוב, אתה מבין.
אבל המלכה מוכנה לגבעת הנמלים.
באופן כללי, זה תלוי בך.
-יוני!
לאמר...
האם תרצה לשחק בחתונה שלי?
-בְּהֶחלֵט.
-אז מחר.
אני מתחתן...
בשביל המלכה...
-בשביל המלכה? מָחָר?
-בבוקר.
הרבי אמר את זה אי אפשר להתחתן בשבת,
בראשה שונה, ביום כיפר, בשבת, כל השבוע SUKES כל השבוע PASSACH
בימי צום, אבלות, בשבעה עשר תמעוזה, לכל ימי בינה מצאורים,
ט' באווה, ג' בתשרי, בעשירי טבתא, לצום אסתר, לימי ספירת העומר...
ומחר בבוקר פשוט אפשרי.
-הישאר איפה שאתה.
תוריד את הכובע.
תחבוש את הכיפה.
(תפילה נשמעת ביידיש)
-לִשְׁתוֹת.
-לי.
- איי לעזאזל...
- מיקודיש. - מיקודיש.
-ליב טובאס.
- ז'אקידאס. - ז'אקידאס.
-מיקודיש.
-מזל טוב.
(השיר "Lomir ale frost" מתנגן)
-כן, כתבנו את זה.
או יותר נכון, הדוד שלנו.
אבל זה היה לפני שלוש שנים.
יוסיה, אתה שומע?
-אני שומע.
- כתוב שם שמצאת אותה.
-זה אומר "אפשר."
אבל הדוד שלנו כתב את זה.
-אז תשאל אותו.
-אנחנו לא יכולים יותר. הוא מת.
-להקשיב,
אתה יכול לצייר את זה?
תן לזה הזדמנות.
אולי יש לה כמה מאפיינים אישיים?
אולי נעשה האם נמצא את זה? אם הדוד שלה מצא אותה.
-מה כתבת?
טולדו. עיר בספרד.
זה היה כתוב שם.
היא משם.
– אדוני, כמובן!
טולדו! נזכרתי!
אסטרולב יהודי מטולדו! דוד דיבר!
אלוהים, כמובן!
עותק בודד!
עכשיו נוציא אותה!
עַכשָׁיו!
-טוב, האם היא קיימת?
-עַכשָׁיו! דקה אחת!
אסטרולב מטולדו. כאן!
אמריקה. עָתִיק סלון בברייטון.
אסטרולב מטולדו.
בְּעֵרֶך המאה הארבע עשרה!
אם עדיין לא נמכר - עשרים אלף דולר וכל השיחה!
-זאת לא היא.
-למה לא היא? למה לא היא?
-מגן דוד…
במרכז המעגל. אבל היא לא כאן.
– מר טל!
ראיתי אותה!
האסטרולב הזה! בדיוק שלה.
עם Magendovid במרכז.
- איפה? מתי?
-בהרצליה. לפני כשנה.
החזקתי שם סדנה.
-ממי ראית את זה?
-זוג צעיר בא לראות אותי.
שאלו אם זה אפשרי האם ניתן לשחזר את החצים?
הם נשברו שם.
בכנות, אני לא בטוח מה שהם באמת הבינו
מה זה. אבל אני רק למקרה המקרה ביקש מהם את כתובתם.
-האם הכתובת נשמרה?
-בְּהֶחלֵט.
-קצת יותר לאסם הזה.
(קול מנוע נשמע)
- מרים... - אה?
-אני חייב ללכת.
אני חייב למצוא את משה.
אני לא אלך לשם איתך.
יש לך קצת אוכל.
נחזור עם משה...
ותמיד נהיה ביחד.
כמו משפחה אחת.
ולעולם לא ניפרד.
אתה צריך לישון קצת.
אתה ישן, ואנחנו נחזור.
אתה תישן, ואנחנו כבר נהיה כאן.
פשוט אל תלך לשום מקום.
חכה לנו כאן.
-דינה... דינה...
-אני אביא את משה.
הוא יהיה מאושר.
יחבק אותך.
הוא יהיה מאושר.
לך לישון.
-משה...
זו ליובה. אל תפסיק, אל תסתכל עליי…
מרים חיה... מצאתי אותה.
- היא איתי. - איפה היא?
-אל תפסיק.
אנחנו צריכים לרדת מאחור.
-משה. אתה חי.
אלוהים הציל אותך.
אנחנו צריכים לרוץ.
-רגע... מה רע במרים? איפה היא?
-היא בחיים, משה. הסתרתי את זה.
לשמוקר היה את זה, אני גנבתי את זה.
-מה שלום שמוקר? האם הוא חי?
-בחיים!
אתה לא מאמין לי?
יש לי תמונה שלה..
גנבתי את זה. הנה תראה!
היא מחכה לנו, משה! אנחנו חייבים לרוץ.
הגרמנים יהיו כאן בקרוב!
הם יהרגו את כולם משה. אני מתחנן אליך!
-מה אתה עושה כאן, ליובה?
-אל תירה! חבר כיסלב!
אל תירה! אנא! היא יודעת איפה אחותי!
נא לא לירות! רק אל תירה! אני שואל!
-מה אתה עושה פה?
-היא... היא חיפשה אותי.
היא אמרה שהגרמנים קרובים.
-איפה קרוב?
-אני לא יודע.
אני באמת לא יודע.
ברחתי מהם!
שמוקר אמר את זה יודע איפה אתה. ולאן אתה הולך...
-אמרת למי? אתה?
- לא בגדתי באף אחד! – באתי אל משה!
יש לי את אחותו! היא מחכה לנו!
לא בגדתי באף אחד!
הצלתי את אחותו...
-נא לא ל...
-תתכופף!
-כסלב!
ליובה!
ליובה...
היא לבד ידעה...
הוא ידע איפה אחותי...
-תתכופף! תתכופף!
-קמינסקי, רוגוב, תלך אחרי!
-תתכופף!
-המכבים לא נראים.
-אין להם לאן ללכת.
אם הם ירו עליך, פשוט לירות ולדחוף.
(נשמע רעש מנוע)
- עצרו, שדים!
קמינסקי... - א?
והדרך האחרת לא בצד השני?
-לא.
רק הגשר.
-מה אם זה פורד?
-אני לא מכיר את ברוד כאן.
-אולי עלינו למשוך את הגשר?
-אין מספיק חומרי נפץ.
-לא נפוצץ את הגשר.
אבל אנחנו יכולים לעשות טנק.
(תינוק נשמע בוכה)
אנחנו חייבים להספיק לחצות את הגשר!
אתה לא יכול ליפול מאחור!
לא נוכל לחזור בשבילך!
השתדלו להגיע בזמן!
בואו נמשיך!
קָדִימָה! קָדִימָה!
(נשמע קול פיצוץ)
שקר!
-נחמה.
אתה במקומך אכלתם לחמניות מאיסטורובו?
- למה אנחנו צריכים זרים? - יש לנו משלנו.
(צלילי מוזיקה)
-קָדִימָה! הלך! קָדִימָה!
קָדִימָה!
(נשמע קול פיצוץ)
-גשם שמח של מאי - התפללנו עבורו,
אתה רואה, יקירי, נשפך על הגבעות.
ובמזג אוויר כחול כחול, מה שמושך את העין החמדנית,
רק האושר גדל יש מקום לאהבה.
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
-יְלָדִים.
חפש את אביך.
סלח לי.
-ואלפי כלבי ים האיגוד שלנו היה חתום.
ביער, במדרון חופשי, בשיחים, במקלט המוזות,
במערות מתחת לסלעים, בערוצי הנהר,
איפה קופידון עצמו לפנינו? הוא הלך עם לפיד בידו.
תראה, השיח עוקצני אוהל נרקם סביב הכנסייה,
איפה העץ העצוב הוא גדל על גבעה.
ואיפה, למולדת היקרה קורא למבט בן התמותה שלנו...
-כתמי לידה הם מדברים על הנצחי.
האם אתה גרמני?
-לא.
אני יהודי.
(נשמע קול פיצוץ)
-אנדריאה! אנדריאה!
-למה אתה מסתכל עליי ככה?
-אם אתה רוצה את זה הילד נראה כמו בעלה,
אתה צריך לראות את זה כל הזמן.
(ניתן לשמוע דיבור בגרמנית)
-הלך!
-הרבי שואל:
ארצ'יק פרצ'יק,
למה עשית אתמול לא היו בבית ספר?
והוא:
הייתי בקולנוע.
והיה סרט "עתמן בנדיצקי".
-מה זה?
-אנקדוטה על ארצ'יק פרצ'יק.
-בטח מאוד מצחיק...
הלוואי ויכולתי אני מבין רומנית...
מי זה ארצ'יק פרצ'יק?
-לא יודע.
לא היה לי זמן לשאול...
- האם זו הכתובת שלך?
- שלום...
-לא ראיתי אותך קודם.
האם אתה גר כאן?
-לא לא.
גם אנחנו באופן כללי לאחרונה הגענו לכאן.
מבוסטון. מכירים את העיר הזו?
-שמע.
-מה השם שלך?
-דינה.
-דינה?
למה…
דינה?
-לכבוד אחותה של סבתי.
מה איתך?
-משה.
משה טל.
וסבתא שלך...
איפה?
-באמריקה. היא גר בעבר ברוסיה.
ואז היא עזבה לאמריקה.
-אחד?
-כן.
היא הרגה את כולם.
אתה לא יודע, נכון?
הייתה מלחמה ברוסיה.
-יש לך עוד מישהו?
- זה מספיק.
(ניתן לשמוע דיבור באנגלית)
-דינה.
דינה.
-אם אתה רוצה עזרה, בוא איתי.
אתה רואה כמה הוא קטן?
זהו עץ דקל.
אמא הפקידה את זה בידי.
זה יהיה ככה.
מתי אהיה כמוך.
בסדר, משה, אני ארוץ.
לבוא.
האם תעזור לי?
האם תבוא?
-אני אבוא.
(קול צלצול טלפון נשמע)
-שלום.
-נוח.
זה משה טל.
אני אדבר על כיסלב.
-בתמורה לחצי קילו סוכר קיבלתי פריט מוזהב
עם אותיות עבריות.
-נוסף.
-אני מתחייב לא למכור אותו
ולהחזיר אותו בתמורה לשקית סוכר אחת.
טווח - עשר שנים בסוף המלחמה.
אתה מבין, זה הסתדר מוקדם.
[רדיו] ...כל העובדים. האישה אצלנו מדינה עם כל הזכויות שוות לגברים,
הולך יד ביד עם אותו בכל התחומים.
משתתף במדינה וחיי חברה...
-איפה החצים והדמויות?
-לא היה כלום, ככה היא הייתה.
לא היה כלום. היא הייתה כזו.
-את רואה, מלכה.
החוזה צריך תמיד לתאר נושא החוזה בפירוט.
פרטים...
כדי שלא יהיו סתירות והרצון לרמות.
-היה צריך לתפור אותם ואז במקום סוכר.
-טוב, אוקיי, אז מה? שם. מי יזכור את הישן...
החבר כיסלב...
כאן בחווה מצאו ילדה.
בלי מסמכים.
ובכן, בדיוק מתי היית פה.
אולי אחד משלך?
הו, זה לא רחוק מכאן. אצל סנקו.
רק הם מסתירים את זה ממנה.
-ללכת.
-מה אתה עושה?
-לא חשבתי שאני יכול חזור לכאן...
היא כאן איפשהו...
המלכה שלי.
עיניים גדולות.
-שלום...
השכנים אמרו שהשעה ארבעים בקיץ בשנייה שנטלת בחורה.
-כן.
-קוראים לה מרים. שם משפחה טל.
זו המשפחה שלהם שָׂרִיד מְקוּדָשׁ. קח את זה.
קח את זה, קח את זה.
להציל. זה שלהם ירושה משפחתית.
-אתה חושב שהיא כזו?
-הפנים שלה. אני זוכר את התמונה.
אז אני ההתחייבות אני חושב שהוא החזיר לו את זה.
אולי הוא יספר גם לי את הטלפון מתישהו...